Norrøn+historie

Norrøn historie

Selv om det første vikingangrepet i England fant sted i Portland i 789, er det imidlertid med plyndringen av klosteret på Lindisfarne i 793 at vikingene for alvor dukker opp i europeisk historie. På grunn av at jernet ble tatt i bruk i jordbruket økte produksjonsnivået, og det ble fort mangel på dyrkbar jord. Mange valgte å utvandre og den enkleste måten å skaffe seg inntekter var ofte plyndring. Vikingene skaffet seg fort et dårlig rykte blant samtidens kristne europeere. Men vikingtiden var også preget av handel, ikke bare i Europa, men også med blant annet det bysantinske riket og Bagdad-kalifatet. Rikssamlingen var også en grunn til den sterke utvandringen. Kongenes makt økte, og de gjorde krav på skatter og avgifter. Mange ville heller prøve lykken utenlands enn å leve under ett kongedømme. Norske vikinger var mest aktive i nordveg og vesterveg. Nye områder ble bebygd nordover norskeskysten, vestover til Island, Færøyene, Shetland, Orknøyene, Skottland og Irland. Senere også Grønland og Vinland (Amerika).
 * Vikingtiden** i Norge regnes arkeologisk sett fra ca.800 til ca.1100. Historisk sett regnes den mer spesifikt fra angrepet på Lindisfarne i 793 til slaget ved Stamford bru i 1066.

Vikingtiden var en historisk epoke. Kontakten mellom resten av Europa øker. Marked og handelsplasser blir større, i Sverige, Danmark og Norge. Vikingene var glimrende båtbyggere, og de seilt rundt og plyndret byer. Vikingtiden varte fra ca 800-1066. På denne tiden drev de med gårdrydding og utbygging av retssystem og forsvar. Men så kom kristendommen og ble veldig sentral og dette gjorde at landet ble samlet. Det var kristendommen som avslørte den gamle norrøne gudelæren. I 860 kom de norske vikingene til Island, på denne tiden var landet nesten ubodd. Det var mye her nordmennene aldri før hadde sett, men fjordene var like fulle av fisk som i Norge. Vi regner at Norge og Island er et felles kulturområde, fordi landene hadde så tette bånd. Denne perioden kaller vi norrøn tid.
 * Landnåmstiden på Island 860-1050**

Den norrøne mytologien bestod av tre overnaturlige vesener, dette var den "førkristne religionen". Æser, vaner og jotner. Æsene er de fremste gudene, mens jotnene er deres fiender. Vanene hadde tidligere kjempet mot æsene, men var blitt tatt opp i deres fellesskap. I Midgard bor menneskene, Midgard ligger midt mellom Åsgard og Utgard. I Utgarden er det jonene som holder til; som er et bilde på den ville naturen. Vikingene forestilte seg mange overnaturlige vesener; alver, dverger, huldrefolk og nisser. Flere av disse vesene står det om i folkediktningen.
 * Den norrøne mytologien**

Den tidligste kristne påvirkning [|]Vikingenes ferdesveier og bosetninger Funn under utgravninger av Kaupangen i Skiringssal tilsier at det allerede på 800-tallet ikke bare var kontakt mellom nordmenn og de kristne deler av Europa, men at det fantes en liten kristen befolkning i landet. I alle fall fra 700-tallet av hadde nordmennene støtt på den nye religion som røvere, handelsmenn og leiesoldater, og som innvandrere til Orknøyene og Hebridene, Irland, England og Frankrike. I Frankrike later det til at nordboerne forholdsvis snart sluttet seg til den lokale religionen, og Rouen ble et møtested mellom kristendommen og besøkende nordmenn som så bragte inntrykk og impulser med seg nord- og hjemover igjen.

Småriker og tingområder Før 800-tallet dukket mindre samfunnsdannelser opp rundt i Norge. Bygdene rundt Trondheimsfjorden samlet seg til ett tingfelleskap (//þrændalog//), hvor hovedtinget sannsynligvis satt på Frosta. I de sørligere områdene ble det dannet mindre tingfelleskap og også små kongedømmer. På 800-tallet begynte smårikene å skaffe seg inntekter gjennom plyndringstokter og handel. Det oppstod et stabilt kongedømme i Vestfold–Vestoppland med tilknytning til ynglingeætten i Uppsala. Kaupangen i Skiringssal i Vestfold vokste til å bli et handelssted med internasjonal kontaktflate. Vestfold var agrarøkonomisk sett det rikeste området i landet, og utover 800-tallet vokste deres makt. Det var også rike områder i Trøndelag, men de manglet en felles, permanent ledelse. Det vokste heller ikke frem noen samlet ledelse over smårikene på Vestlandet.

http://no.wikipedia.org/wiki/Vikingtiden_i_Norge