Metope

Vi har brukt litt tid på diktet i klassen. Ut i fra dette har dere et ok utgangspunkt for å forbedre teksten. Se gjerne også på teksten om diktanalyse som ligger [|her]**
 * 28.3. - Kommentar Leif

Analyse av Metope (teksten ligger her)

Orde //metope// betyr relieffutsmykning på et gresk tempel. En fin tolkning av diktet er å finne på Cappelen [|sine sider] (man må bla litt ned på siden!) Olaf er født i Kristiania, studerte litteratur, historie og naturvitenskap, men han tok aldri eksamen. Han jobba som frilansjournalist og forfatter. Han debuterte i 1909 med "diktet" Og han er ein typiske sentral lyriker ( er dikt som gjerne kan kalles "de evige spørsmålet" det vil si liv, fødsel, kjærlighet, lengsel, sorg, og død. Det kan ikkje knyttas til en littraturperiode. Sentrallyrikken blei lett svulstig og klisjefylt. //wikipedia.no//)
 * Olaf Bull (1883 - 1933)**

Bull skriver mye om forelskelse, kjærlighet og livsfølelse, på en mer alvorlig måte. Bull var en strofekunstner og han var en mester i bruk av rytme. Det ble ikke solgt mer en 2000 eksemplarer av diktsamlingen hans mens han levde. Bull er opptatt av lengselen etter naturens evighet. Han peker på at tiden går, at det er umulig å holde øyeblikket fast, for døden kommer før eller siden. Ingen ting varer evig, kanskje utenom kunsten. Gjennom kunsten kan dikteren holder fast på lykken og skape den om til evighet. "Metope" er et av de mest kjente kjærlighetsdiktene i norsk litteratur.

[|Øystein Rottem] snakker om Olaf Bull som en blanding av senromantiker og tidligmodernist

I diktet Metope peker Bull på kontrasten mellom lykken i dag og framtiden som inneholder døden. Et forelsket par som vandrer sammen i kjærlighetens rus, men midt i lykkerusen ser han noe i hennes øyne og spør henne hva det er. Hun svarer: "Jeg tenker på kvelder som denne, jeg ikke får lov til å leve - på modne marker som bruser av korn, uten meg!"

For igjen å sitere Øystein Rottem: //Samtidig prøvde han som dikter desperat å// //gripe og fastholde tiden og stedet som noe// //nærværende. En følelse av at alt forgår, av at alt// //er forgjengelig, går som en tydelig understrøm// //gjennom hele forfatterskapet hans. Med// //diktene sine forsøkte han å sette seg opp mot// //denne forgjengeligheten og gjøre nuet evig,// //eller mer presist sagt: å motarbeide og// //overvinne følelsen av forgjengelighet.// Diktet Metope må sies å være et godt uttrykk for tanken om å forsøke å overvinne den vemodige følelsen av forgjengelighet.

Midt i lykkerusen kommer tanken på døden og verden som lever videre uten jeg-personen.

Metope: Diktet har kryssrim. Feks:

Du solbevegede svermerske! Med **pannen** pikelig vendt mot kveldens bleke gull, vender du mildt en himmel mot en **annen**, likeså lys om øm og lønndomsfull!

I diktet er det jeg og du som snakker, dette er metope og han som snakker