Norrøn+litteraturhistorie


 * Litteraturen fra 800-1050 - eldre norrøn tid**

I 1643 fant en islandsk biskop en fillete skinnbok nederst i en sengebunn. Innholdet i boka var dikt om guder og helter fra gammel tid. Den eldre Edda besto av //gudedikt// og //heltedikt.// Edda betyr oldemor, og det er fordi at det som skjer i diktene skjedde i "oldemors" tid, de fortelles på en gammeldags måte. Disse diktene hadde levd på folkemunne i mange år før de ble skrevne ned, og vi kjenner ikke forfatterne som har skrevet dem, men de ble skrevet ned på 1200-tallet. Den eldre Edda består av ca 30 heltedikt og gudedikt. Heltediktene har opprinnelse i en felles germansk kultur som eksisterte før vikingtiden, her var heltene høvdinger og konger som hadde kamp mot det onde menneske og overnaturlige vesener. En av de mest kjente heltediktene handler om Sigurd Fåvnesbane som drepte den grusomme dragen Fåvne. Blandt gudedikt er de tre mest kjente: "Voluspå", "Håvamål" og "Trymskvida".
 * Den eldre Edda**
 * **Voluspå** - betyr volvens spådom, volven er en spåkvinne som forteller om verdens skapelse og om kampen mellom onde og gode krefter og om hvordan verden skal gå under i ragnarok. Men opp av havet skal det stige en ny jord og slektene skal leve i harmoni med hverandre.
 * **Håvamål -** Håvamål betyr "den høyes tale". "Den høye" er Odin, og han gir råd og regler for hvorfan menneskene bør leve. Levereglene dreier seg om alle siden ved livet: gjestfrihet, kjærlighet, vennskap og død. "Håvamål" gir innblikk i et samfunn der en må opptre klokt for å overleve. Det lurer fiender og farer overalt.

Eddadiktene var klangefulle og rytmiske, men vi finner ikke enderim, slik som i mer moderne dikt. Men det er brukt bokstavrim, som oppstår når trykksterke stavelser begynner med samme konstandlyd. Vi finner bokstavrim i mange faste uttrykk i dagligspråket: "stokk og stein" f. eks. og "gull og glitter". Bokstavrim finner vi også ved bruk av vokaler, men da skal vokalene være ulike. I dagligspråket sier vi "fra asken til ilden" eller "alt eller ingenting". Et annet ord for bokstavrim er //allitterasjon. Fornydislag -// kjennetegnes ved strofene består av åtte verselinjer. De trykksterke stavelsene binder sammen to og to verselinjer ved hjelp av allitterasjon. //Ljodahått -// i eddadikt som ikke er fortellende, men skal gi kunnskaper og gode leveregler, finner vi i andre strofeformer. Strofeformen ljodahått brukes i "Håvamål".
 * Rim og rytme i eddadiktene**

Diktekunsten var høyt verdsatt i vikingtiden. Dikterne på denne tiden ble kalt for skalder og de holdt til i hoffmiljøet. Skaldene skrev fine dikt/kvad til sine herrer der de hyllet dem, og ble belønnet med gullringer og kostbare sverd. Disse skaldekvadene som ble skrevet var viktige for kongene å ha, slik at de hadde noen gode ord på seg, og de brukte disse for å vise at de var uovervinnelige, så de ble skrevet på noen store tavler. De typiske skaldekvadene er mer komplisert enn eddadikt. Skaldene brukte ofte //heiti// som var poetiske ord som skulle erstatte hverdagsordene. F. eks hest ble kalt "gangar" og hustru ble kalt "viv". Det ble også brukt masse metaforer som vi kaller //kenninger//, eks. ”sverdets vann”. En av de mest kjente skaldene var Egil Skallagrimsson. Ved et uhell kom Egil i kongens fangenskap. Han reddet sitt liv der ved å skrive et kvad til kongen hvor han priser hans krigsdåder.
 * Skaldekvad**

Islendingsagaene forteller om slektsfeider på Island i årene under og etter landnåmstiden. Order saga betyr fortelling, og disse fortellingene hadde levd i muntlig form før de, i likhet med eddadiktene, ble nedskrevet på 1200-tallet. Det finnes 29 islendingssagaer, men ingen vet hvem som har forfattet dem. De mest kjente sagaene er: //Soga om Gunnlaug Ormstunge, Egilssoga og Njålssoga.// Det islandske samfunnet var et ættesamfunn, og islendingssagaene blir også kalt for ”ættesagaer”. En ætt var en slekt som var knyttet til en eller flere gårder. Dersom to personer fra forskjellige ætter kom i alvorlig konflikt med hverandre, førte det ofte til blodige strider. Ble en person drept, måtte det hevnes ved blodhevn og slik kunne konflikten mellom ættene vare i generasjoner. Dette måtte de til slutt prøve å løse, så i 930 fikk islendingene et Allting som skulle ha lovgivende og dømmende myndighet over øya. Mennene skulle være store og sterke og krigerdyktige, så det var veldig viktig at han aldri tapte. De gamle høvdingene var ofte religiøse ledere. De trodde at alles liv var skjebnebestemt, og det var ingen som kunne gjøre noe med det som skjedde. De var også veldig opptatte av drømmer, og tyde drømmene, fordi drømmene deres betydde noe for deres skjebne trodde de. På 1000-tallet ble den gamle norrøne mytologien gradvis avløst av kristendommen.
 * Islendingsagaene**

Sagaene åpner med lange oversikter over slekten til hovedpersonen, en slektstavle. Dette hadde to formål; for å understreke hvor god ætt ”helten” i sagaen kom fra, og å markere at sagaen var historisk pålitelig, for å vise at sagafortelleren var godt orientert om fortiden. Sagaene ble framført muntlig. Fortelleren måtte stole på sitt eget minne og fortelle slik han eller hun hadde hørt historien fra andre. Det gikk ikke an å få med seg alle detaljer, det gjaldt bare å holde på de viktigste hendelsene. Språket er derfor knapt og konsist, uten noen overflødige ord. Det er lettest for fortelleren å huske dramatiske hendelser, sagafortelleren hopper over hverdagslige og trivielle handlinger. Fortelleren står helt utenfor fortellingen, ingen naturskildringer og sier ikke noe om personenes tanker eller følelser, bare det absolutte konkrete den handler om. Derfor må personene som hører på eller leser sagaer bare danne seg sitt eget bilde av hvordan miljøet og personene i sagaene så ut. Dette kan vi si er en objektiv fortellermåte. Fortelleren står helt utenfor handlingen. Den spesielle sagastilen har inspirert moderne forfattere over hele verden.
 * Språk og stil i sagaene**

Mennene i sagaene skulle være helter, de skulle aldri vise at de var redde, de var bare modige og skulle ha en indre ro og balanse uansett hva som skjedde. Også om de var døende skulle de komme med en slående replikk. Sagalitteraturen er også full av underdrivelser.
 * Mennene i sagaene**

Kvinnen spilte en sentral rolle i sagaene. For det om sagaene er skapt i et mannsdominert samfunn og gir uttrykk for det synet datidens menn hadde på kvinner. Kvinnene var enten gode eller onde. De gode var vakre, trofaste hustruer som står ved sin manns side til hans siste åndedrag, mens de onde egger mennene sine til onde handlinger, eller sviker mennene.
 * Kvinnene i sagaene**

Vi vet ikke hvem som har skrevet ned sagaene og det er forskjellige teorier om hvordan de er blitt til. ”Friprosateorien” går ut på at sagaene først har gått lenge på folkemunne og deretter er blitt skrevet ned så ordrett som mulig. De fleste eksperter på norrøn litteratur mener at sagaene er blitt nedskrevet av forfattere som rett nok har hatt muntlig overlevert stoff som grunnlag, men som så har utformet stoffet på en selvstendig kunstnerisk grunnlag. Denne teorien kalles ”bokprosateorien”. Det har også vært uenighet om hvor pålitelig sagalitteraturen er som historisk kilde. Sagaene kan sammenlignes med historiske romaner, de formidler mye kunnskap og innsikt om samfunnet i fortiden, selv om alt ikke er helt historisk korrekt.
 * Opphavet til sagaene**

Det finnes også andre typer av norrøn litteratur:
 * Andre norrøne verk**


 * //Fornaldarsagaene// – en type sagaer som ble laget bare for å underholde. Mens islendingsagaene gjorde krav på å være historisk sanne, vrimler det av fantastiske innslag i fornaldersagaene. De bygger på eventyr og vandrehistorier fra ”gammel” tid. Ordet ”fornaldar” betyr ”tidligere tider”. Det vil si at opprinnelsen til disse sagaene kan strekke seg tilbake til før vikingtiden.


 * //Riddersagaene// – har sine røtter til middelalderens riddervesen i Mellom-Europa. Ridderne var opprinnelig krigere til hest, som gikk i tjeneste hos en fyrste. I Norge var riddervesenet et ukjent fenomen, men på midten av 1200-tallet fikk Håkon Håkonsson oversatt flere av riddersagaene til bruk ved hoffet. De handlet om kjærlighet og romantikk. Heltene i disse sagaene var tapre, følsomme og galante mot damene. De var svært forskjellige fra de ordknappe og innbitte heltene i islendingsagaene.


 * //Kongespeilet// – har røtter i en ny tid og kultur. Det er en lærebok i skikk og bruk for kongesønner og andre som har omgang med hoffkretser. Boken er formet som en dialog mellom en lærd far og sønnen hans. Vi kjenner ikke navnet på forfatteren av dette verket, men det er et av de få norrøne verkene som er skrevet i Norge.

- Norskboka - http://www.brekkeby.vgs.no/norsk/vestol/noves24.htm
 * Kilder:**